KURZUS: Személyszállítás

MODUL: II. modul: A személyszállítás jogi és szabályozási háttere

5. lecke: A személyszállítás nemzetközi és hazai jogi háttere

| Tanulási útmutató
Tanulási célok
A lecke feldolgozása után Ön képes lesz:
saját szavaival összefoglalni a személyszállításra vonatkozó nemzetközi és hazai jogszabályokat; saját szavaival összefoglalni az Európai Parlament és a Tanács 1370/2007/EK rendeletének fő céljait; felvázolni a személyszállításban illetékes hatóságokat és azok hatásköreit; saját szavaival összefoglalni a személyszállítási közszolgáltatás fogalmát; felvázolni a közszolgáltatási szerződések odaítélésének lehetőségeit; felvázolni a közszolgáltatási szerződésekben foglalt ellentételezési, valamint kockázati megfontolásokat; felsorolni a pályázati modell kritikus elemeit.
Tevékenységek
Olvassa el a kurzus 5. leckéjét!
Saját szavaival foglalja össze a személyszállításra vonatkozó nemzetközi és hazai jogszabályokat!
Saját szavaival foglalja össze az Európai Parlament és a Tanács 1370/2007/EK rendeletének fő céljait!
Vázolja fel a személyszállításban illetékes hatóságokat és azok hatásköreit!
Saját szavaival foglalja össze a személyszállítási közszolgáltatás fogalmát!
Vázolja fel a közszolgáltatási szerződések odaítélésének lehetőségeit!
Vázolja fel a közszolgáltatási szerződésekben foglalt ellentételezési, valamint kockázati megfontolásokat!
Sorolja fel a pályázati modell kritikus elemeit!
A feldolgozáshoz szükséges idő: 40 perc olvasás, tanulás, 10 perc önellenőrzés.
A személyszállításra vonatkozó jogszabályok áttekintése
Miután több országban változtattak a hagyományos rendszeren, felmerült, hogy EU szinten egységes szabályozásra lenne szükség. Több éves előkészület és vita után (az első rendeleti javaslatot az Európai Parlament elutasította) 2007-ben megszületett a mai is érvényes "1370/2007 (2007. X. 23.) EK rendelet a vasúti és közúti személyszállítási közszolgáltatásról". A rendelet hazai alkalmazásáról a "2012. (VII. 30.) évi XLI. törvény a személyszállítási szolgáltatásokról" (személyszállítási törvény) rendelkezik. Ezek valósítják meg a gazdasági szabályozást, a technikai szabályozás alapdokumentuma (az autóbusz-közlekedés esetében) a "213/2012. (VII. 30.) kormányrendelet az autóbuszos személyszállítási szolgáltatásnak a 181/2011/EU rendeletben nem szabályozott részletes feltételeire, az abban foglaltak alóli mentességekre, az autóbuszos személyszállítási szolgáltatási feltételekre, valamint a közúti személyszállítási üzletszabályzatra vonatkozó szabályokról" kormányrendelet.
A következőkben párhuzamosan tárgyaljuk az EU rendelkezést és a magyarországi szabályozást, a rendszer logikájára és a működési jellemzőkre koncentrálva. "Rendelet" alatt az EU rendeletet, "törvény" alatt a hazai személyszállítási törvényt értjük. A mondanivaló kifejezésére számos esetben szó szerint idézzük a jogszabályok szövegét, ezeket dőlt betűvel különböztetjük meg a saját szövegtől.
A rendelet célja
A bevezető megfogalmazza a jogszabály célját, és a cél elérését szolgáló három eszközt.
"Jelenleg számos, általános gazdasági érdekű szükségletet kielégítő országos személyszállítási szolgáltatás nem működtethető kereskedelmi alapon. A tagállamok illetékes hatóságainak képesnek kell lenniük arra, hogy e szolgáltatások nyújtásának biztosítása érdekében intézkedéseket hozzanak. A személyszállítási közszolgáltatások nyújtásának biztosítása érdekében általuk alkalmazható mechanizmusok a következőket foglalják magukba: kizárólagos jogok biztosítása a közszolgáltatók részére, pénzügyi ellentételezések juttatása a közszolgáltatók részére és a valamennyi szolgáltatóra alkalmazandó, a közszolgáltatás működtetésére vonatkozó általános szabályok meghatározása.
E rendelet célja annak meghatározása, hogy a közösségi jog szabályainak megfelelően az illetékes hatóságok hogyan avatkozhatnak be a személyszállítás területén az olyan általános érdekű szolgáltatások nyújtásának biztosítása érdekében, amelyek többek között számosabbak, biztonságosabbak, magasabb minőségűek vagy alacsonyabb költséggel járnak, mint azok, amelyek nyújtását a piaci verseny lehetővé tenné."
A cél a szabályozott verseny kialakításával érhető el.
"Az elvégzett tanulmányok és a tömegközlekedési ágazatban a versenyt több éve bevezető tagállamok tapasztalata azt mutatja, hogy - megfelelő védintézkedésekkel - a szolgáltatók közötti szabályozott verseny bevezetése lehetővé teszi a vonzóbb és innovatívabb, alacsonyabb költséggel járó szolgáltatások nyújtását anélkül, hogy akadályoznák a közszolgáltatókat a rájuk bízott sajátos feladataik végrehajtásában."
Ugyanakkor a rendelet kötelező jelleggel csak az átláthatóságot, az egyenlő bánásmódot és a szerződés megkötését írja elő.
"[...] valamennyi illetékes hatóság számára biztosítani kell, hogy a közszolgáltatókat - az ebben a rendeletben meghatározott feltételekkel összhangban - szabadon megválaszthassa, figyelembe véve a kis- és középvállalkozások érdekeit. Az átláthatóság, a versengő szolgáltatókkal szembeni egyenlő bánásmód és az arányosság elve alkalmazásának biztosítása érdekében elengedhetetlen, hogy ellentételezések vagy kizárólagos jogok biztosításakor az illetékes hatóság és a kiválasztott közszolgáltató közszolgáltatási szerződésben megállapítsa a közszolgáltatási kötelezettségek jellegét és a megállapodás szerinti ellenszolgáltatást."
A rendeletből fakadó kötelezettség a közpénzek felhasználásához kötődik, és így foglalható össze: ha közpénzt használnak fel a szolgáltatáshoz, akkor közszolgáltatási szerződést kell a kiválasztott szolgáltatóval kötni, és ennek során a rendeletben foglaltak szerint kell eljárni.
A hatóságok és hatáskörök
A rendelet értelmében ki kell jelölni a témakörben felelős hatóságokat (feladatfelelős) és azok illetékességi területét (2. cikk).
"illetékes hatóság: valamely tagállam vagy tagállamok bármely hatósága vagy hatóságcsoportja, amely egy adott földrajzi területen hatáskörrel rendelkezik a személyszállítás területén való beavatkozásra, vagy ilyen hatáskörrel felruházott bármely szerv"
Nemzeti hatóság és helyi hatóság jelölhető ki.
"illetékes helyi hatóság: bármely illetékes hatóság, amelynek földrajzi illetékessége nem országos"
A nemzeti hatóság fogalma nincs definiálva, de a helyi hatóság definíciójából következően országos hatáskörrel rendelkezik.
A magyar személyszállítási törvény a hatóságokat és illetékességüket az alábbiak szerint jelölte ki (4. §), megkülönböztetve helyi, elővárosi, regionális és országos személyszállítási szolgáltatást, ahogyan az az 1. leckében már ismertetésre került.
Feladatfelelős nemzeti hatóság
"(3) A közlekedésért felelős miniszter (a továbbiakban: miniszter) feladata:
c) az 1370/2007/EK rendelet szerinti illetékes hatóságként az országos, regionális és elővárosi személyszállítási közszolgáltatások megszervezésével kapcsolatos intézményi és szabályozási keretek kialakítása, a személyszállítási közszolgáltatások megszervezése, a közlekedési szolgáltató kiválasztása"
Feladatfelelős helyi hatóság
"(4) A települési önkormányzat, valamint önkormányzatok társulásának önként vállalt feladata lehet, a Fővárosban a Fővárosi Önkormányzat (a továbbiakban együtt: önkormányzat) kötelező feladata:
c) a közszolgáltatások megszervezésével kapcsolatos intézményi és szabályozási keretek kialakítása, a helyi személyszállítási közszolgáltatások megszervezése, a közlekedési szolgáltató kiválasztása, a helyi személyszállítási közszolgáltatások - a személyszállítási közszolgáltatási szerződések megkötésével történő - megrendelése"
A feladatfelelősi struktúra problémája
A törvény a hatáskört a közigazgatási határhoz köti, pedig a közigazgatási terület és a mobilitási térség nem esik egybe. Város és városkörnyék alkot egy mobilitási egységet, ennek hiányzik az illetékes hatósága.
A jó döntés feltételei: információ, hatáskör, felelősség, finanszírozási források, érdekeltség. Ezeknek együtt kell meglenniük a döntéshozónál, a városkörnyék esetében kérdéses, hogy egy nemzeti hatóság birtokában van-e ezeknek. A város és vonzáskörzetének ilyen merev elhatárolása ismeretlen számos országban, és kedvezőtlen az integrált szolgáltatások kialakulása szempontjából. Ezt a törvény azzal próbálja ellensúlyozni, hogy külön előírja az érdekelt felek együttműködését (5. §).
"A miniszter, a Fővárosi Önkormányzat, vagy a 4. § (4) bekezdésében meghatározott, a helyi közlekedést önként vállalt feladatként ellátó önkormányzat feladatkörébe tartozik [...] b) a helyi, valamint az országos, regionális és elővárosi személyszállítási közszolgáltatások összehangolása [...] az ellátásért felelősök kötelesek egymással is együttműködve biztosítani, hogy a helyi, az elővárosi, a regionális és az országos közforgalmú személyszállítási szolgáltatások e törvény hatálya alá tartozó vízi személyszállítási szolgáltatással együtt integrált közlekedési rendszert alkossanak [...]"
A közszolgáltatás meghatározása
A közszolgáltatás fogalmát a rendelet nem határozza meg. A rendelet egész tartalmából kikövetkeztethető a következő megfogalmazás: olyan szolgáltatás, amelyet a szolgáltató üzleti érdekei alapján nem végezne, de társadalmilag fontos, ezért a hatóság annak végzésével megbízza a szolgáltatót, és ezt közszolgáltatási szerződésben rögzítik. A szerződés része - többek között - a kötelezettségből származó veszteség + szokásos nyereség megtérítése. Ennek alapján közszolgáltatás az, amit a feladatfelelős annak minősít, és ebből következően arra közszolgáltatási szerződést köt.
Megjegyezzük, hogy a rendelet magyar szövege tartalmaz erre egy meghatározást, ami így szól (2. cikk):
"E rendelet alkalmazásában: a) személyszállítási közszolgáltatás: a nyilvánosság számára megkülönböztetés nélkül és folyamatosan nyújtott általános gazdasági érdekű személyszállítási szolgáltatások"
Ez azonban egy fordítási hiba, a rendelet ebben a pontban a közforgalmú közlekedést ("public passenger transport") tárgyalja, amit a fordító tévesből személyszállítási közszolgáltatásnak fordított.
A törvény helyesen tartalmazza a fogalmakat (2. §).
"14. közforgalmú személyszállítási szolgáltatás: az a személyszállítási szolgáltatás, amelyet - a közzétett feltételek alkalmazásával, díj ellenében - bárki igénybe vehet
29. személyszállítási közszolgáltatás: az 1370/2007/EK rendelet 2. cikk a) pontja szerint, közszolgáltatási szerződés alapján végzett személyszállítási szolgáltatás"
A menetrendek kapcsán is látható, hogy nem szükségszerűen közszolgáltatás az összes személyszállítási szolgáltatás, a törvény definíciója szerint:
"18. közforgalmú menetrend: a belföldi vasúti, közúti, valamint vízi járművel végzett személyszállítási szolgáltatásra vonatkozó - az útvonal, a megállóhelyek, az érkezési és az indulási időpontok, vagy a gyakoriság és a szolgáltatás minőségének meghatározását tartalmazó - közzétett szolgáltatási előírás
19. közszolgáltatási menetrend: a közforgalmú menetrend része, a személyszállítási közszolgáltatási szerződésben meghatározott járatok útvonalai, megállóhelyei, indulási és érkezési időpontjai meghatározásának összességét és azok minőségi követelményeit tartalmazó szolgáltatási előírás"
Könnyen belátható ennek a felfogásnak a helyessége, hiszen a szolgáltatás egy része jövedelmező, így üzleti alapon is működtethető. Más kérdés, hogy a jelenlegi gyakorlat az egész személyszállítást egy kalap alá veszi, és minden járatot közszolgáltatásként kezel.
A közszolgáltatási szerződés odaítélése
Szolgáltatót két módon lehet kiválasztani, közvetlen odaítéléssel, vagy pályázat útján.
Közvetlen odaítélés
A rendelet szerint "közvetlen odaítélés: közszolgáltatási szerződésnek egy adott közszolgáltató számára előzetes versenytárgyalási eljárás nélkül történő odaítélése".
A vasúti közlekedésben nagyobb tér nyílik a közvetlen odaítélésre, itt nincs korlátja a közvetlen odaítélésnek.
A rendelet bevezetője szerint: "amennyiben a nemzeti jog nem tiltja, az illetékes hatóságok határozhatnak úgy, hogy a vasúti szállítást érintő közszolgáltatási szerződéseket közvetlenül ítélik oda".
A törvény értelmében (23. §): "(2a) az országos, a regionális és az elővárosi vasúti személyszállítási közszolgáltatásra vonatkozó közszolgáltatási szerződés az egyéb kötöttpályás szállítást kivéve az 1370/2007/EK rendelet 5. cikk (6) bekezdése alapján 2023. december 24-ig pályázati eljárás mellőzésével is megköthető".
Az autóbusz-közlekedésben a közvetlen odaítélés csak a helyi hatóságok számára engedélyezett, a nemzeti hatóság számára nem. Nem ismeretes, hogy ez a korlátozás milyen okokból kifolyólag született. A rendelet az alábbiak szerint fogalmaz.
"Ha a nemzeti jog nem tiltja, bármely illetékes helyi hatóság - függetlenül attól, hogy aki az integrált személyszállítási közszolgáltatásokat nyújtja, az egyedi hatóság vagy hatóságcsoport - határozhat úgy, hogy saját maga nyújt személyszállítási közszolgáltatásokat vagy közvetlenül ítél oda közszolgáltatási szerződéseket olyan elkülönült jogi egység számára, amely felett az illetékes helyi hatóság - illetve hatóságcsoport esetén legalább egy illetékes helyi hatóság - a saját főosztályai feletti ellenőrzéshez hasonló ellenőrzést gyakorol."
A törvény a következő fogalom-meghatározást tartalmazza (2. §).
"3. belső szolgáltató: olyan közlekedési szolgáltató, amely
a) a települési (fővárosi) önkormányzat belső szervezeti egysége, vagy
b) a települési (fővárosi) önkormányzat többségi befolyása alatt álló olyan gazdasági társaság, amelynek a tevékenységét a települési (fővárosi) önkormányzat irányítja, vagy
c) olyan egyéb gazdasági társaság, amelyben a települési (fővárosi) önkormányzat meghatározó befolyással rendelkezik"
A törvény a rendeletnek megfelelően a belső szolgáltató fogalmát már eleve - önkormányzati feladatfelelőst feltételezve - a helyi szolgáltatásra korlátozva adja meg.
A rendelet ugyanakkor tartalmaz kivételt, és speciális esetben nemzeti hatóság számára is engedélyezi a közvetlen odaítélést (5. cikk): "d) illetékes helyi hatóság hiányában, az a), b) és c) pontot kell alkalmazni valamely nemzeti hatóságra, amely egy adott földrajzi terület tekintetében jár el, amely nem nemzeti terület, feltéve hogy a belső szolgáltató nem vesz részt személyszállítási közszolgáltatási szerződés odaítélésére irányuló olyan versenytárgyalási eljárásokban, amelyeket azon a területen kívül szerveztek, amelyre a közszolgáltatási szerződést odaítélték".
Ezt a lehetőséget a törvény elzárta azzal, hogy belső szolgáltatónak csak az minősül, amelyik önkormányzati befolyás alatt áll, állami vállalat így nem részesülhet közvetlen odaítélésben.
Megjegyzendő még, hogy közvetlen odaítélés lehetséges kis volumenű feladatoknál, valamint rendkívüli estekben is.
A pályázati kiírás
A törvény részletezi a pályázati kiírás tartalmi elemeit (23. §).
"(5) A pályázati kiírásnak [...] tartalmaznia kell:
a) az ellátandó közszolgáltatási tevékenységet és a közszolgáltatás minimális követelményeit,
b) a tevékenység végzésének jogszabályban meghatározott és egyéb feltételeit,
c) a tevékenység végzésével együtt járó közlekedési szolgáltatói jogosultságokat és kötelezettségeket,
d) a közlekedési szolgáltató tevékenységét érintő más közlekedési szolgáltató jogosultságairól való tájékoztatást,
e) a szolgáltató birtokába vagy használatába kerülő létesítmények, eszközök meghatározását, azok működtetésének és használatának feltételeit,
f) a közszolgáltatást ellátó közúti járművek üzemeltetésével járó, a jármű teljes élettartamára vetített, a környezetkímélő és energiahatékony közúti járművek beszerzésének előmozdításáról szóló kormányrendelet szerint megállapított energetikai és környezeti hatások figyelembevételének módját, súlyát,
g) az ellátásért felelős közlekedési szolgáltatóval szembeni jogosultságait és kötelezettségeit,
h) a szolgáltatás megfelelő teljesítésével összefüggő pénzügyi biztosítékra vonatkozó követelményeket,
i) tájékoztatást a korábbi közlekedési szolgáltató által nyújtott szolgáltatásokról, annak teljesítményeiről és az általa alkalmazott díj- és jegyrendszerről,
j) az alvállalkozó közreműködésére vonatkozó feltételeket,
k) a közszolgáltatási szerződés módosításának, felmondásának feltételeit és
l) minden olyan további feltételt, amelyet az ellátásért felelős a közszolgáltatási szerződésben érvényesíteni kíván".
A közszolgáltatási szerződés
A közszolgáltatási szerződések jellemző felépítése, kötelező és opcionális tartalmi elemei a 6. leckében kerülnek ismertetésre.
Az ellentételezés
A rendelet melléklete az ellentételezés számításának elvét a következők szerint határozza meg.
"2. Az ellentételezés nem haladhatja meg az azon nettó pénzügyi hatásnak megfelelő összeget, amely megfelel a közszolgáltatási kötelezettség teljesítése által a közszolgáltató költségeire és bevételeire gyakorolt - pozitív vagy negatív - hatások összegének. A hatásokat úgy kell értékelni, hogy azt a helyzetet, amelyben a közszolgáltatási kötelezettséget teljesítik, összehasonlítják azzal a helyzettel, amely akkor állt volna fenn, ha a kötelezettséget nem teljesítették volna.
A nettó pénzügyi hatás kiszámítása érdekében az illetékes hatóságnak az alábbi rendszert kell követnie:
az illetékes hatóság(ok) által előírt, közszolgáltatási szerződésben és/vagy általános szabályban foglalt közszolgáltatási kötelezettséggel vagy azok csoportjával kapcsolatban felmerült költségek,
kivonva a kérdéses közszolgáltatási kötelezettség(ek) keretében működtetett hálózaton belül keletkezett pozitív pénzügyi hatásokat,
kivonva a kérdéses közszolgáltatási kötelezettség(ek) teljesítése során keletkezett díjakból vagy bármely egyéb bevételből származó bevételt,
hozzáadva az ésszerű hasznot,
egyenlő a nettó pénzügyi hatással.
3. A közszolgáltatási kötelezettség teljesítése hatást gyakorolhat a szolgáltatónak a kérdéses közszolgáltatási kötelezettség(ek)en túli esetleges szállítási tevékenységeire. Ezért annak érdekében, hogy elkerüljék a túlkompenzációt vagy az ellentételezés hiányát, a szolgáltató érintett hálózatára gyakorolt bármely, mennyiségileg kifejezhető pénzügyi hatást figyelembe kell venni a nettó pénzügyi hatás kiszámításakor.
[...]
7. Az ellentételezési módszernek ösztönöznie kell a következők fenntartását vagy fejlesztését:
a közszolgáltató által végzett hatékony gazdálkodás, amelyet objektíven lehet értékelni, és megfelelően magas minőségű személyszállítási szolgáltatások nyújtása."
Az ellentételezés (más dokumentumok kompenzációnak nevezik, lényege a veszteség megtérítése, de a szokásos vállalkozói nyereséget is tartalmazza) a szerződés igen lényeges eleme. A nehézség abban rejlik, hogy az alkalmazott ellentételezési rendszernek egyaránt biztosítani kell, hogy
a vállalkozó indokolt - és csakis az indokolt - költségeinek legyen meg a fedezete, biztosítva legyen a fenntartható működés, azaz adott esetben a bővítésre is legyen meg a forrás, elkerüljék a közpénzek nem hatékony felhasználását (túlkompenzáció elkerülése) mindezt a szerződés teljes időtartamára, amikor a költségek és bevételek alakulása még egy évre sem becsülhető előre teljes biztonsággal.
Az ellentételezési rendszer kialakításánál abból kell kiindulni, hogy a bevételek és a költségek alakulása is bizonytalan, azaz a pénzügyi tervezés során bevételkockázat és költségkockázat is van. Az ellentételezési módszer e két kockázatot osztja meg a megrendelő és a szolgáltató között.
A megosztás mindkét kockázat esetében háromféle lehet: vagy az egyik, vagy a másik, vagy mindkét fél megosztva viseli a kockázatot. Így elvileg a következő ellentételezési sémák lehetségesek:
Lehetséges ellentételezési sémák
| Költségkockázat
Megrendelő | Megosztott | Szolgáltató
Bevételkockázat | Megr. | Mego. | Szolg. | Megr. | Mego. | Szolg. | Megr. | Mego. | Szolg.
Megr. = megrendelő Mego. = megosztott Szolg. = szolgáltató
5.1. táblázat
Költségkockázat
"megrendelő viseli": természetesen nem azt jelenti, hogy a vállalkozó kimutatott költségeit a megrendelő kritika nélkül elfogadja. Az elismert költség itt a kulcsszó. A szolgáltató elszámol a költségeivel, a megrendelő felülvizsgálja, ellenőrzi, az indokoltnak minősülő költségei mértékéig ad ellentételezést. "megosztott": azt jelenti, hogy egyes költségeknél a költségváltozás terhe vagy előnye a megrendelő pozícióját érinti, más költségfajtáknál a szolgáltatónál jelentkezik. Célszerű megosztási elv: a vállalkozó működési körén kívüli költségváltozás a megrendelő, a vállalkozó működési körén belüli tényezővel összefüggő költségváltozás a vállalkozó ügye. Pl. üzemanyagár változása = megrendelő, teljesítménnyel alá nem támasztott létszámnövekedés = szolgáltató. "szolgáltató viseli": minden költségváltozás a szolgáltató ügye, ezektől függetlenül a megállapított ellentételezési összeget kapja.
Bevételkockázat
"megrendelő viseli": a vállalkozó érdekeltsége nem terjed ki a bevétel alakulására. Ha csökken a bevétel, nő az ellentételezés és fordítva. "megosztott": valamilyen elv szerint a bevételváltozás hatásait megosztják megrendelő és szolgáltató között, pl. adott mértékű utasszám-növekedés egy részéből származó bevételtöbblet a szolgáltató eredményét növelheti, azaz ezzel az összeggel nem csökken az ellentételezés. Mivel nehéz megállapítani, hogy az utasszám változása mennyiben tulajdonítható a szolgáltató munkájának, ritkán alkalmazott megoldás. Ugyanakkor indokolt lenne, hogy a szolgálattó is profitáljon a kiemelkedő jó teljesítményéből, ha az bevétel-növekedést is okoz. (Bevétel-növekedés adott helyzetben úgy is értelmezhető, hogy a csökkenés megáll vagy lassul). "szolgáltató viseli": a többletbevétel vállalkozói nyereség, a bevételkiesés a vállalkozó vesztesége. Nem életszerű, hogy ilyen feltételekkel a vállalkozó hajlandó szerződni, alkalmazása inkább csak elméleti lehetőség. Ha az adott szolgáltatás várhatóan nyereséges, akkor egyébként sincs ok közszolgáltatásként kezelni, vagyis nincs szükség közszolgáltatási szerződésre. Más formában való működtetés inkább szóba jöhet, pl. koncesszió.
A fentiek közül néhány séma inkább csak elméleti lehetőség, mivel nem életszerű, hogy a szerződő felek beleegyeznek ilyen feltételekbe, elsősorban a szolgáltatóról feltételezhető, hogy nem vállal bevételkockázatot, ezért a következő sémák a gyakorlatban nem használatosak:
költségkockázat: megrendelő - bevételkockázat: szolgáltató költségkockázat: megosztott - bevételkockázat: szolgáltató költségkockázat: szolgáltató - bevételkockázat: szolgáltató
Így hatféle ellentételezési séma marad, amelyek alkalmazása meggondolható. Komoly feladat annak a sémának a kiválasztása, amely az adott feladat jellegének, az üzemeltetési körülményeknek és egyéb feltételeknek adott körülmények között a legjobban megfelel.
Ellenőrzés, szankciók
A megrendelt szolgáltatás és a szerződési feltételek ellenőrzése elengedhetetlen része a sikeres működésnek. A szerződésnek a nem megfelelő teljesítés esetére szankciókat is kell tartalmaznia.
A pályázati modell kritikus elemei
A modell sikere alapvetően két tényezőn múlik: a feladatfelelős tevékenységén, és azon, hogy a pályázatoknál kialakul-e verseny. A verseny a modell alapja, ne feledjük, hogy a "szabályozott verseny" a jelszó.
A feladatfelelős szerepét illetően már utaltunk rá, hogy a hazai nemzeti hatóság, amely a települések közigazgatási határán belüli szolgáltatások kivételével a teljes személyszállítás "gazdája", olyan túlkoncentrált szervezet, amelynél kétséges, hogy rendelkezik-e elégséges kompetenciával mindazon feladatok ellátására, amelyek a modellből rá hárulnak.
Európában a regionális hatósági rendszer az elterjedt, amelyben a város és városkörnyék ugyanahhoz a feladatfelelőshöz tartozik, Hollandiában pl. 19 hatóság fedi le az ország területét, Németország és Ausztria nagy részét pedig regionális közlekedési szövetségek szolgálják ki.
A feladatfelelős hatóság dolga a szolgáltatás meghatározása, tervezése, így a menetrend elkészítése is. A feladatot meg lehet osztani a szolgáltatókkal, a jelenlegi gyakorlatban a tervezés nagy részét a szolgáltatók végzik. Ez a helyzet összefügg azzal, hogy a szolgáltató függelmi viszonyban van a megrendelővel. Ha független szolgáltatók nyerik a pályázatot, kérdés, hogyan lehet a tervezést biztosítani. Némileg hasonló a helyzet az ellenőrzéssel is, független szolgáltatóknál feltételezhetően erősebb kontrollra lenne szükség. A nemzeti hatóság feladatainak növekedése természetesen költségnövekedést is jelent.
Felhasznált irodalom
Az Európai Parlament és a Tanács 1370/2007/EK rendelete (2007. október 23.) a vasúti és közúti személyszállítási közszolgáltatásról, valamint az 1191/69/EGK és az 1107/70/EGK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről (https://publications.europa.eu/en/publication-detail/-/publication/b363bd7c-700b-4360-a9af-82156c6be71a/language-hu, letöltés ideje: 2019. július 22.) 2012. évi XLI. törvény - a személyszállítási szolgáltatásokról (https://net.jogtar.hu/jogszabaly?docid=A1200041.TV, letöltés ideje: 2019. július 22.)

| Önellenőrző kérdések
Olvassa el figyelmesen az alábbi feladatokat, majd a lecke tartalma alapján oldja meg őket!
1. Az alábbi jogszabályok közül melyik foglalkozik a személyszállítás TECHNIKAI szabályozásával?
| 1370/2007 (2007. X. 23.) EK rendelet a vasúti és közúti személyszállítási közszolgáltatásról
| 2012. (VII. 30.) évi XLI. törvény a személyszállítási szolgáltatásokról
| 213/2012. (VII. 30.) kormányrendelet az autóbuszos személyszállítási szolgáltatásnak a 181/2011/EU rendeletben nem szabályozott részletes feltételeire, az abban foglaltak alóli mentességekre, az autóbuszos személyszállítási szolgáltatási feltételekre, valamint a közúti személyszállítási üzletszabályzatra vonatkozó szabályokról
2. Egészítse ki a következő mondatot! A személyszállítási nyújtásának biztosítása érdekében alkalmazható mechanizmusok a következőket foglalják magukba: kizárólagos biztosítása a közszolgáltatók részére, pénzügyi juttatása a közszolgáltatók részére és a valamennyi alkalmazandó, a közszolgáltatás működtetésére vonatkozó általános meghatározása.
3. Egészítse ki a következő mondatot! A személyszállítási közötti verseny bevezetése lehetővé teszi a vonzóbb és innovatívabb, költséggel járó szolgáltatások nyújtását anélkül, hogy a közszolgáltatókat a rájuk bízott sajátos feladataik végrehajtásában.
4. Magyarországon milyen feladatfelelős hatóságok jelölhetők ki a személyszállításban?
| helyi
| városkörnyéki
| nemzeti
| nemzetközi
5. Egészítse ki a következő mondatot! A jó döntés feltételei: , hatáskör, felelősség, források, .
6. Egészítse ki a következő mondatot! A közszolgáltatás olyan szolgáltatás, amelyet a szolgáltató érdekei alapján nem végezne, de fontos, ezért a annak végzésével megbízza a szolgáltatót, és ezt közszolgáltatási rögzítik.
7. A közszolgáltatási szerződésekben miket kell biztosítani az ellentételezéssel kapcsolatban?
| a vállalkozó extra profitjának legyen meg a fedezete
| biztosítva legyen a fenntartható működés, azaz adott esetben a bővítésre is legyen meg a forrás
| a közpénzek hatékonyan kerüljenek felhasználásra
8. Egészítse ki a következő mondatot! Az ellentételezési rendszer kialakításánál abból kell kiindulni, hogy a és a alakulása is , azaz a pénzügyi tervezés során kockázat és kockázat is van.
9. Az alábbi ellentételezési sémák közül melyek életszerűek?
| költségkockázat: megrendelő - bevételkockázat: szolgáltató
| költségkockázat: megrendelő - bevételkockázat: megosztott
| költségkockázat: szolgáltató - bevételkockázat: szolgáltató
| költségkockázat: szolgáltató - bevételkockázat: megosztott
10. Egészítse ki a következő mondatot! A pályázati sikere alapvetően két tényezőn múlik: a tevékenységén, és azon, hogy a pályázatoknál kialakul -e .